оригінальних наспівів та нових засобів музичного вираження. Він зробив важливий крок у гармонізації та обробці старовинних церковних піснеспівів, проклавши шлях у цій галузі.для наступних музичних поколінь1.
Слід відзначити, що саме співацька практика XVIII століття, коли висока композиторська техніка стала мірилом професіональності в хоровому мистецтві, зумовила появу аранжировок Бортнянського, які стали для свого часу видатним явищем.
Використання вітчизняних співацьких традицій і досягнень західноєвропейської музики визначило оригінальний стиль Бортнянського в обробці давніх розспівів, який характеризується їх мотивно-інтонаційним, ладовим та ритмічним зміненням, підпорядкуванням мелодики вимогам гармонічних норм і нових форм (мотив, фраза, речення і т. ін.), а гармонії – мелодичній лінії; близькістю мелодики до народної пісенності; спорідненістю з такими жанрами хорової музики, як кант.
Як якісно нове явище аранжировки Бортнянського являють собою одне з основних досягнень російського співацького мистецтва XVIII століття. Збагачені новим змістом і формами, вони цілком відповідали вимогам епохи в галузі хорового співу і стали значною віхою у створенні фундамента вітчизняного музичного мистецтва XIX століття.
Окремі автори (М. Іванов, А. Преображенський) бачили зв’язок між фактом звернення композитора до старовинних розспівів і працею «Проект про віддрукування давнього російського крюкового співу», яку приписували Бортнянському. Вони вважали, що він захищав давній крюковий спів у його первозданному вигляді.
Що ж являв собою «Проект» і чи мав до нього відношення Бортнянський?
___________________